|
Do Varaždinu mě nalákaly hned dvě věci.
Jednak Akim i Gessi měli první teoretickou šanci dodělat šampiona
Chorvatska (po splnění podmínky rok a den od prvního po poslední získaný
CAC) a jednak zde byl jako rozhodčí uveden Erwin Deutscher z Rakouska,
který již několik let patří mezi mé „oblíbence mezi posuzovateli“.
Pravda, paní Thoma mi včas avizovala, že se na stejnou výstavu se svým „výstavním
týmem“ také chystá, ale přiznávám se, že to, jestli se naši psi v kruhu
setkají nebo ne, už drahnou dobu neřeším. To bych totiž nemohla jet nikam.
Našeho Arníčka jsme samozřejmě „přibalili“ s sebou a malého Faraa čekalo
poslední předvedení ve třídě štěňat.
Ve čtvrt na čtyři ráno jsme vyjeli z Kroměříže
a to jen proto, aby nás téměř vzápětí zastavila policejní hlídka. „To
nám to začíná!“, utrousila jsem rozladěně. Naštěstí šlo jen o silniční
kontrolu, která kromě dokladů od vozidla a řidičáku nepožadovala nic víc,
takže zdržení trvalo jen pár minut. Přes Brno a Mikulov jsme dorazili do Vídně,
zde uhnuli na dálnici A3, z ní u Eisenstadtu na S31 a odtud směr Köszeg
do Maďarska. Dále kolem Szombathely (držte se obchvatu města po silnici s číslem
87), po silnici 86 (E65) na Körmend a přes hraničí přechod Redics do Slovinska. V Lendavě
jsme byli před týdnem a tentokrát jsme jí jen projeli, abychom na přechodu
Mursko Središče vstoupili do Chorvatska. Popsaná cesta je nejkratší a kupodivu
i nejrychlejší. Přes všechny čtyři hraniční přechody (ČR –
Rakousko – Maďarsko – Slovinsko – Chorvatsko) jsme projeli bez problémů,
s minimálním zdržením, jen Chorvati a Slovinci chtěli vidět i očkováky
psů, aby se vzápětí zhroutili údivem, co že to vidí na fotkách. Jen na
zpáteční cestě nás rakouský celník nad očkováky informoval, že tyhle psy v Rakousku vůbec nemají! Zdá se, že naši jižní
sousedé mají značný informační deficit stran představení plemene veřejnosti.
Do Varaždinu už to od posledních hranic
nebylo daleko (33 kilometrů). Bez mapy a bez tušení, kde se nachází výstaviště,
jsme doufali, že nakonec trefíme. Po vjezdu do města, přesně ve chvíli,
kdy jsme zapochybovali, kam se máme vydat dál, nás přivítala první zřetelná
směrovka „CACIB“. Dál už šlo všechno jako na drátkách a během
nedlouhé chvíle, po dvojím přejezdu mostů přes vodní kanál, jsme zdarma
zaparkovali u velikého cvičáku místní kynologické organizace.
Venkovní výstavy (open air show) mají své
kouzlo i ohromná rizika, z nichž počasí, je tím největším. Ranní
teplota kolem 4°C nás nenadchla, ale během dopoledne se
rozpustily ranní mlhy (ano, už s nimi na cestách počítejte!) a sluníčko
přesně v deset hodin vysušilo poslední kousek trávy v našem
kruhu. Během odpoledne jsem pak chvíli chodila i v tričku. Naše vstupní
přejímka proběhla skvěle, ale, jak se ukázalo, jen díky tomu, že jsem
zaplatila předem bankovním převodem. U kanceláře pro „neplatiče“ byla
ohromná fronta, zdejší pracovnice nestíhaly nápor lidí (i když tu mnozí
byli už s otevřením areálu pro vystavovatele) a výstava kvůli tomu začala
o půl hodiny později.
Sbor rozhodčích byl složen z řady
zahraničních posuzovatelů, mezi nimiž byla asi největší kapacitou Elke
Peper z Německa. (Mimochodem znáte její knihu „Vychováváme šampiona“,
kterou vydalo nakladatelství Cesty? Pokud ne, pak vám jí vřele doporučuji).
Šarmantní a vždy profesionálně oblečená dáma je specialistkou pro
posuzování teriérů a uvidíte jí na většině prestižních výstav
(budete-li mít čas na Eurodogshow v Bratislavě, určitě se na ní zajděte
podívat, je to potěšení pro oko i ohromná možnost získat zkušenosti).
Je nesmírně milá, pohybuje se s elegancí sobě vlastní, posuzuje pečlivě
a rozhodně. Patří k rozhodčím, kteří rádi vidí krásné a laskavé
předvedení kteréhokoliv psa, doplněné o pečlivě upraveného handlera a
dokáže ocenit kontakt ve dvojici i pár "člověk a pes" jako celek. Kromě
„domácích“ (z nichž mě zaujal skvěle vypadající vousatý Mladen
Ercegovič) dále posuzovali Judith Szilagyi a Gabor Korozs z Maďarska (to
je ten pán s většinou vítěznými komondory), Erwin Deutscher a Gunther
Ehrenreich z Rakouska a Alenka Černe ze Sloviska.
![Létající stany ve Varaždinu nás po výstavě v Trbovlje nemohly překvapit.](../images/2003Zahr4/var03_139_3922_small.jpg) V našem kruhu 11 jsme šli na řadu
jako třetí, asi po 26 psech, tudíž kolem poledne. Hned ráno jsme s Hanušem
stihli izolepou přilepit kobereček a volnou svrchní desku k postavci, u
„stolku“ pro posuzování malých plemen, takže jsme z létajícího předmětu
vyrobili docela pevné zázemí, na kterém mohli psi bezpečně stát. Naštěstí tenhle
žertovný typ skládacího stolku z Chorvatska už známe, takže nás
situace nezaskočila. Ke změně rozhodčího nedošlo a tak nás doopravdy očekával
Rakušan Erwin Deutscher. S chutí jsem sledovala jeho práci i způsob
zacházení se psy. Než na nás došla řada, zafoukal ve slunečném počasí
nečekaně silný vítr a my jsme znovu sáhli po zimních bundách. Pár mraků,
honících se nad našimi hlavami, sice nehrozilo deštěm, ale vítr po chvíli
tak zesílil, že se v několika kruzích vznesly k zemi přibité
stany rozhodčích a ulétly v dál. Potkalo to i náš kruh, kde však
rozhodčí situaci ustál bez mrknutí oka – před letícím stanem elegantně
ustoupil stranou, zamával mu na rozloučenou a vrátil se ke své práci. Upřímně
řečeno, před posuzováním naháčků to bylo milé, neboť sluníčko vzápětí
zase vykouklo a pěkně vyhřálo trávu v našem kruhu, takže se tu psíkům
hodně líbilo.
![Farao z Haliparku - vítěz třídy štěňat.](../images/2003Zahr4/var03_farao2_small.jpg) Jak jsem předeslala, v našem plemeni
se sešla očekávaná konkurence, doplněná však o dva pejsky, které jsem ještě
na vlastní oči neviděla (zato jsem o nich hodně slyšela). Prvním byl nahatý,
výrazně osrstěný psík z chovu Gábiny Noskové, First Sampan
Gavany´s Bohemia (Sampan Basta x Gerrya Modrý květ). Protože je jeho
maminkou sestra mojí Gessi, Gerrya Modrý květ, měla jsem představu, jak by
asi psík mohl vypadat. Zatím je to jen psí miminko, ale myslím, že s něj
bude docela fešák, vykazující kombinované typové i pohybové
kvality obou rodičů. Obě štěňata, která se sešla v jedné třídě,
Farao i First Sampan, samozřejmě ještě nemají na stole jistotu šampionů,
tam si byli rovní, ale v pohybu byl rozdíl znát. Nejen díky věku, ale
také proto, že Farao už má pár výstav za sebou a chodí s pěkně vztyčenou
hlavou i hrdě neseným ocáskem. To vyneslo labutěnce milé první místo před
naháčkem a vlastně první úspěch v maličké konkurenci. Největší
radost jsem však měla z veselého projevu Faraa v kruhu a z toho,
jak pěkně se předvedl v pohybu.
![Amaretto de Gabritho](../images/2003Zahr4/v03_ammareto_small.jpg) Ve třídě mladých se pod vedením
Gregora Nemanice předvedl Amaretto de Gabritho. Z našich výsledků víte
o jeho nedávném úspěchu v Srbsku a Černé hoře, a tak jsem na něj
byla vážně zvědavá. Psík mi na první pohled silně připomněl vzhled
Ardena Solutre Pazzda. Je pleťově zbarvený, s hnědým pigmentem, k tomu
s odpovídající světlejší barvou oka, a jeho výraz si na fotkách s Ardenem
porovnejte sami (Amarettovi rodiče jsou Sampan Basta a Zholesk Selin Clio). V typu
i v pohybu dost připomíná svého otce. Zaslouženě si odnesl titul Prvak
razreda mladich. Nevím proč osamocený Newbourne Jumping Jack Flash do třídy
otevřené nenastoupil (na výstavě byl) a tak nastal zase čas soutěžení
Akima a Sampaně. Upřímně řečeno, tentokrát to Akim svému soupeři ulehčil.
Neměl svůj den a navíc se mu, na rozdíl od Leszna, pan rozhodčí prostě
nelíbil (že by změnil třeba značku kolínské?), zejména pak při několikrát
opakované prohlídce na zemi. Tak jako Gessi v Innsbrucku, si tentokrát
Akim vybral svůj „volný den“ a získal „jen“ další res. CACIB, čímž
nás ovšem odsoudil k pozdně listopadové cestě do dvoudenního Záhřebu.
Ve fenkách se sešla nulová konkurence a tak obě, mladá fenka i Gessi,
dostaly bez boje „všechno“.
O BOB jsme nastoupili jen tři – Amaretto,
Sampan a Gessi. Mladá fenka pí Thomy zřejmě udělala místo Sampanovi. I já
občas musím nějakého psa „oželet“, když nám dojde počet rukou na
vystavování většího počtu psů. Při předvedení finalistů v kruhu
se ale začaly dít věci. Nemanic s Amarettem v pohybu mírně
zaostal, Sampan s pí Thomou mu svou rychlostí „šlapal na paty“, první
pes se tudíž neklidně otáčel na druhého a ten mu na oplátku čichal na
zadek. Nepomohla ani panem rozhodčím nařízená výměna míst obou psů. A výsledek? Gessi, které jsem udělala dost místa i
dostatečnou vzdálenost
od obou soupeřů, si běhala v klidu a s přehledem zvítězila podle
přísloví: „Když se dva perou, třetí z toho má užitek“.
Do závěrečných soutěží jsem měla tři
kandidáty na nějaké umístění. Faraa ve štěňátkách, po dlouhé době
Akima s Gessi v páru a pak Gesku v IX. skupině FCI. Všem třem
se zadařilo, neboť štěně i oba naháčci v páru postoupili do finále (a
že tu bylo kandidátů!, protože se v jeden den posuzovalo všech 10
skupin FCI najednou) a Gessi úžasně zabojovala v silně obsazené
IX. skupině. Na rozdíl od Lendavy jsem tu viděla zhruba deset krásných adeptů
„na bednu“, řadu z nich z Itálie. Rozhodnutím Erwina Deutschera se
Geska vešla na třetí stupínek, když druhý skončil opět Nemanic s cotonem
a vyhrála černobílá fenka ši-cu.
Zůstali jsme na výstavě až do konce,
kdy Elke Peper posuzovala Best in Show a vychutnali jsme si její vysoce
profesionální práci do konce. První skupinu FCI vyhrál velškorgi, který
se však ve finále předvedl cvalem a od paní rozhodčí si vysloužil jen
zoufalý posunek, jaká je to škoda. Jeho šance skončily. Velký černý knírač
zabojoval skvěle a příležitost nezahodil. Erdelteriér měl situaci asi nejtěžší.
Rozhodčí je specialistkou na teriéry, takže buď mohla odhalit všechny jeho
nedostatky a nechat ho v poli ostatních, nebo byl tak krásný, že na
svých kvalitách mohl jen vydělat. Jeho handler neudělal chybu a dvojici
nechyběla ani zjevná souhra a vzájemný soulad, což je velmi cenné. Myslím,
že právě to je nakonec vyneslo na stupeň nejvyšší. Drsnosrstý jezevčík
(do finále BIG IV. skupiny FCI nastoupili jen dva vítězové plemene) se mi
docela líbil, ale ničím mezi ostatními nevynikal. Samojed byl nádherný v srsti,
skoro bych řekla i bezkonkurenční, měl skvělý rozsah pohybu, ale předními
končetinami přešlapoval, což Elke Peper samozřejmě neušlo. Bude
ale asi patřit ke psům, u nichž ostatní klady někdy převáží jeden větší
nedostatek. Krásný, pěkně a laskavě předvedený dalmatin mohl podle mého
odhadu stát na stupních vítězů. Zato bretaňský španěl měl po nadějích okamžitě. V kruhu neudělal kloudný krok, prohnal se tu přiškrcený
na vodítku cvalem a jeho vítězství v BIG je mi doteď záhadou. Pravdou je,
že v jeho skupině FCI nebyla nijak oslnivá konkurence. Černobílá
anglická kokřička byla mou favoritkou. Líbezná, pěkně předvedená, ale
asi je ještě mladá. „Šicinka“ chodila moc hezky, jen nevím, proč
nebyla do skupiny a ani na finále, pečlivěji načesaná.
Bohužel s majitelkou,
jejíž tělesné proporce měly k ideálu ženské krásy propastně
daleko, nemohla u Elke Peper skončit jinde, než v poli poražených. Z toho
plyne poučení: „Dámy, hoďte se do latě a to nejen kvůli mužům, ale také
kvůli svému psu a jeho předvedení! Pro obsazení nejvyšších míst musí
dvojice ladit!“ Desítku vyhrál afgánský chrt šedé barvy, jehož jinak krásnému
pohybu bych vytkla nedostatek plynulosti. Finálové rozhodnutí bylo dílem chvíle.
Po pečlivém individuálním posouzení všech kandidátů na vítězství a po
závěrečném postoji rozhodla německá rozhodčí takto: třetí místo velký
černý knírač, druhý dalmatin a vítězem BIS Varaždin 2003 se stal
erdelteriér. Každý vítěz BOB dostal medaili, držitelé tří finálových
ocenění pohár, vítěz pytel Puriny, finalisté BIS poháry. Na výstavu bylo
přihlášeno 730 psů všech skupin FCI.
S odjezdem po půl sedmé večer z
Varaždinu jsme dorazili zpět na Moravu úplně zmordovaní v půl druhé
v noci. Výstavy „na otočku“ vážně nejsou naším šálkem čaje a všechny
příští už budeme absolvovat minimálně s noclehem před výstavou. Teď
nás čeká relaxace a poslední ladění formy před Evropskou výstavou v Bratislavě.
Těšíme se s vámi na viděnou a doufáme, že nám přijedete mezi
stovku přihlášených číňánků fandit. Indický rozhodčí černé barvy
pleti není v našich zemích běžně k vidění a když k tomu
připočteme jeho letité zkušenosti s posuzováním, asi se máme všichni
na co těšit!
Čínský chocholatý pes (variety společně)
Posuzoval: Erwin Deutscher,
Austria
P-TB |
Farao z Haliparku |
VN1
|
Brychtová, CZ |
|
First Sampan Gavany´s Bohemia |
VN2
|
Thoma |
P-TM |
Amaretto de Gabritho |
V1, PRM
|
Thoma, A |
P-TO |
Newbourne Jamping Jack Flash |
nenastoupil |
Thoma |
P-TS |
Akim Hvězda z Podmok |
V2,
res. CAC, res. CACIB
|
Brychtová, CZ |
|
Sampan Basta |
V1, CAC, CACIB |
Thoma, A |
F-TM |
Bohemian Supreme de Gabritho |
V1, PRM
|
Thoma, A |
F-TS |
Gessi Modrý květ |
V1, CAC, CACIB, BOB, BIG 3
|
Brychtová, CZ |
Podmínky
Šampiona Chorvatska splnila
Gessi Modrý květ.
Finálové účasti:
Finale Baby BIS – Farao z Haliparku
Finale Junior BIS - Bohemian Supreme de Gabritho
Couple´s finale (páry) – Akim Hvězda z Podmok + Gessi Modrý květ,
owner: Brychtová
Best in Group IX. FCI – 3. place Ich. Gessi Modrý květ
30. 09. 2003
- text: L. Brychtová; foto: H. Brychta
|